Rymden, den sista utposten.
Det här är rymdskeppet Enterprises resor.
Dess femårsuppdrag: att utforska nya märkliga världar...
...att söka efter nytt liv och nya civilisationer...
...att djärvt färdas dit ingen har färdats förut.
I BETRAKTARENS ÖGA
Kaptens loggbok. Stjärndatum 5501,2.
Vi kretsar kring planeten Lactra VII.
Vårt uppdrag är att ta reda på vistelseorten eller ödet
för ett forskarlag på sex personer.
Röstkontakt var fruktlöst, så en landningsgrupp har strålats ombord
för att se om loggboken och datorerna kunde ge oss nån information.
Det är nu 32 minuter sen vår senaste kontakt
med tre av medlemmarna i laget på planetens yta.
Som högste befäl ombord har jag, örlogskapten Markel, beslutat följande:
De tre återstående lagmedlemmarna, jag själv inräknad,
strålar ner oss för att rädda de andra.
Om vi av nån anledning inte återvänder, ska det vara känt att...
-Det gick emot alla order. -Behovet var desperat.
Skeppets kapten måste oavsett rank följa reglerna.
Något de flesta människor har svårt att göra.
Ni vulcaner är de mest omöjliga, fantasilösa...
-Bones, det här hjälper inte. -Ursäkta, Jim.
Mr Spock, vad kan vi förvänta oss på Lactra VII?
Det är en klass M-planet, gravitation som jordens
atmosfär som jordens.
Det finns ingen tidigare information
utom det som skeppet loggförde innan besättningen lämnade det.
Enligt loggboken strålades de ner för sex veckor sen.
Fem veckor, tre dagar, två timmar och fyra minuter, för att vara exakt.
Så slarvigt av mig, mr Spock.
-Planetära livsformer? -Den kan försörja livsformer.
Men jag kan inte spekulera om vilken typ utan mer information.
Mr Arex utför en sensorskanning nu.
En djupskanning tar för lång tid.
Jag vill att en grupp strålas ned till de sist kända koordinaterna för de andra.
Jim, om de andra försvann, varför ta risken?
För att de kanske inte är döda. Vi måste få veta.
-Det är fortfarande en risk. -Det är därför vi är här, Bones.
Vi packar lätt. fasers, tricorders, kommunikatorer och ett läkarkit.
Du har koordinaterna, Scotty. Sätt oss på samma plats.
Sir, mr Arex har hittat en mängd livsformer på planeten.
Inte stora grupper eller städer ännu.
Då strålar vi upp igen.
-Logiskt, kapten. -Stråla, mr Scott.
Mår alla bra?
Nio meter åt det hållet så hade vi alla kokats levande.
Ovanligt att en sån sjö finns med den här planetära miljön.
Spock?
Mycket underlig.
-Den kanske kan navigera på land. -Det vet jag att den kan.
fasers på bedövning!
Vi sticker.
Ingen välkommen syn, eller hur?
Ska se om jag kan hitta nåt på min kommunikator.
Kapten Kirk från USS Enterprise anropar besättningen från Ariel.
Kom in.
De svarar.
-Kan du spåra det, Jim? -Ja. Ditåt.
Underligt att du inte fick ett röstsvar.
Det kan finnas många anledningar till det.
Ingen idé att räkna dem.
Fasers på bedövning!
Det verkar samla kraft från våra fasers.
Enligt min åsikt.
Fokusera på undersidan av halsen.
-Kapten? -Här. Mår du bra?
Jag är oskadd.
Var är dr McCoy?
Det kom därifrån.
Vi får ut dig, Bones!
Det verkar krävas en mer logisk lösning, kapten.
Vi lyfter inte bort svansen, vi gräver ut doktorn.
Tack. Luften tog slut där nere.
-Är du skadad? -Nej. Bara överraskad.
Det är inte varje dag dinosaurier faller på en.
-Det här är en ganska underlig plats. -Sant.
Hur mycket öken måste vi korsa, mr Spock?
-1,1 km, sir. -Vi borde öka takten.
Det finns inga gömställen om vi möter fler varelser.
Riktningen mot signalen vi hörde är däråt.
Kapten, monstret, verkade det inte bekant?
Jag har sett nåt liknande på Canopus III, men det är ljusår härifrån.
Det här ökenområdet är likadant som på Canopus.
Menar du att samma miljö
nödvändigtvis framkallar samma evolution?
Mina skor är fulla av sand.
Doktor, din brist på vetenskapligt intresse är förunderligt.
Jag diskuterar gärna det med dig, mr Spock,
nästa gång du tittar förbi mitt labb.
Det här verkar mycket trevligare än öknen.
Kapten, är det inte underligt att två så olika ekologier
existerar så nära varann?
-Jag har sett underligare saker. -Bara en observation, kapten.
Kirk till Enterprise.
-Enterprise. Scott här. -Nån ny information, Scotty?
Det finns en stor mängd livsformer 98,5 km nordost om er.
En stad eller central samlingsplats.
-Inget annat ännu. -Nordost.
Det är därifrån vi fick signalen.
Okej, Scotty, fortsätt söka. Kirk ut.
Jag gillar det inte, Jim. Varför bara en kort signal och inget mer?
Jag vet inte. Men de lever åtminstone.
-Antagligen. Vi kan inte veta säkert -Jag väljer att tro det.
-Tillåt mig testa vattnet först, doktorn. -Varsågod.
-Men det ser rent ut. -Kapten, vattnet är för rent.
-Det smakar bra. -Det är ändå för rent.
-Det är alltså för bra för att vara sant. -Korrekt, kapten.
Och en regnskog så nära en öken är också ologiskt.
Min teori är att det vi sett sen vi landade har tillverkats...
...inte utvecklats.
Terraformatering är inget nytt. Det tyder på intelligenta livsformer.
Men terraformatering brukar följa ett mönster.
Det här verkar slumpmässigt.
Om inte slumpen är mönstret.
Spock, säger du nånsin nåt rätt ut?
Jag trodde jag gjorde det, doktorn.
Mina herrar, snälla. Vi har jobb att göra.
Vetenskapslagets desperation är nu uppenbar.
-Men vi lever fortfarande. -Det är sant.
Fast vi är inte säkra.
Fasers på full bedövning.
-De är värdelösa! -Nej.
De är som drakarna på Maravel. Bedövningen bör ta på dem.
Det var konstigt.
Enligt observation, verkar det som att de träffade ett osynligt kraftfält.
Om det är sant, Spock, så...
Vi har färdats i timmar. Vart för de oss?
Åt nordväst, mot staden Scotty talade om.
Kapten, där är den.
Det måste vara fem kvadratkilometer.
Om de byggt det är det beundransvärt.
De verkar inte intresserade av att kommunicera med oss.
-Om de kan kommunicera. -Kanske inte på ett sätt vi förstår.
Jag tar emot intryck hela tiden.
Några idéer, doktorn?
Jag har en och jag gillar den inte.
Jag antar att de gör precis vad vi skulle göra.
Och det är?
Om vi träffade på en varelse vi aldrig sett förut skulle vi först se till
att den var fri från skadliga bakterier.
-Sen skulle vi se om den var intelligent. -Grattis, doktorn.
Ett mycket logiskt antagande.
En viktigare fråga är om det finns nån väg ut härifrån.
Ett kraftfält. Det verkar ofarligt.
Det gör även järngaller om man inte är på insidan.
Och vi är definitivt på insidan.
Hallå, någon!
-Vem som helst! -Slöseri med energi, doktorn.
Jag tror de kan höra oss utan att du ropar.
Du sa att du fick intryck.
Är varelserna telepatiska?
Jag har kommit fram till att de är det.
Men hastigheten på tankeflödet är för hög för att jag ska förstå,
utom några flyktiga bilder.
Vi måste kunna kommunicera på nåt sätt.
De verkar vara lika mycket mer avancerade än jorden
som du är över en myrkoloni.
Vad var då alla de andra djuren där vi strålade ner?
Du minns att vi kände igen minst två arter från vitt skilda planeter.
Miljön verkade inte naturlig på planeten.
En så avancerad teknik kan lätt resa till andra stjärnsystem...
...för att samla prover.
-Menar du att det är ett zoo? -Exakt...
De tog våra fasers, kommunikatorer och annat,
så de måste förstå att vi är intelligenta.
Inte nödvändigtvis, kapten.
De kan ha tagit dem av samma anledning
som vi tar ett vasst föremål från ett barn.
Eller också vill de se hur våra "leksaker" fungerar.
Det är också möjligt.
Vänta en stund.
Du...
-Hallå! -Vi måste kommunicera med dem.
Så mycket för mytologi.
Jag finner dem underligt attraktiva.
Titta där!
Bäst att göra som de vill tills vidare.
De har aktiverat ett till kraftfält.
-Det här är riktigt gräs. -Ja, doktorn.
Det här området har noggrant förberetts för människor.
-Varelserna är ofarliga nu. -Hurså?
De är ofarliga för vi är nu invånare i deras zoo.
Ett zoo? Jag är inget djur.
På den här planeten, Bones, verkar de vara folket...
...och vi djuren.
Hej! Jag är officer Tom Markel.
Det här är vår biolog Randi Bryce.
James Kirk, kapten på Enterprise. Försteofficer Spock.
Vår läkare, dr McCoy.
-Vi har väntat på er. -Ni har vad?
Vi hörde er kommunikatorsignal.
-Varför varnade ni oss inte? -Vi kunde inte.
De tar hela tiden vår utrustning och leker med den.
Var förvarar de utrustningen?
-Jag kan använda min tricorder. -Ingen idé, sir.
De är på utställningsbordet. Bakom kraftfältet.
Ni var sex på uppdraget.
Vi kom inte ner i tid för att rädda de första tre.
Kapten Randolph är i huset.
Hon har hög feber men vi lyckas inte göra nåt åt det.
Jag ser om jag kanske kan hjälpa till.
Vad har ni län er om varelserna?
Inte mycket, sir. Det här är ett zoo.
Så enormt att det är nästan otroligt.
-Har ni försökt fly? -På ett dussin sätt.
Tunnlar, svagheter i kraftfältet, inget funkade.
-Har ni försökt kommunicera? -Ja, sir.
Men allt vi lyckats få från dem är en slags darrande rörelse.
-Vi har visst sällskap. -De byggde detta för oss.
De är telepatiska. Jag antar att de läser våra tankar
och gjorde sitt bästa för att få det som hemma.
-Spock, försök få kontakt. -Ja, sir.
Jag kommer inte igenom, kapten.
De verkar för upptagna med varann.
Du verkar få ett gensvar.
Mitt intryck är att de skrattar åt mig.
Än så länge, mr Spock, har vi inte funnit nåt roligt i det här.
Djur på zoo brukar inte göra det.
Låt oss hitta de andra. Jag behöver mänskligt sällskap.
Kapten Kirk, mr Spock, det här är Nancy Randolph, vår navigatör.
Hur mår hon?
Utan mina instrument är det svårt att ställa en exakt diagnos.
En grov gissning är en malarialiknande infektion från ett insektsbett.
Jag kan inte göra nåt utan min väska.
-Lactranerna utanför, vad gör de? -De verkar vara vakter, sir.
De ser till att vi inte skadar varann.
Matar de oss eller klarar vi oss själva?
De kommer med mat en gång i veckan.
-Alltid till samma plats? -Ja, alltid nära visningsburen.
-Vilken visningsbur? -Bakom det här huset, utanför kraftfältet.
Alla våra "leksaker" - fasers, kommunikatorer, medicinskt förråd.
Då bör min utrustning vara där.
Vi kanske kan få dem att ge tillbaka den.
Kapten, de är mycket intelligenta.
Jag är säker på att de är medvetna om syftet bakom varje del.
Medicinväskan vore inte skadlig.
Det skulle hjälpa henne, ett av deras "exemplar".
Tänk på det på det sättet då, doktorn.
Mat. Men det är inte matdags.
De måste känt ett behov och tolkat det som hunger.
Jag föreslår att vi alla koncentrerar oss på medicinväskan.
Allt är här. De har inte skadat den.
Vad är din utvärdering av situationen, Markel?
De behandlar oss ganska väl, sir. De vill ha oss vid liv och välmående.
Och de vill inte släppa oss.
Naturligt för ägarna till ett zoo.
Sir, tror du det finns nån chans att komma ut?
Så länge vi är vid liv, finns det en chans.
Ikväll försöker jag hitta en svag länk i kraftfältet.
Ursäkta, kapten,
jag tycker vi ska se realistiskt på saken.
Vi är djurexemplar i ett zoo.
De har gjort allt för att hindra oss från att rymma.
Enligt dem är vi i bur för resten av livet.
Vi verkar dra till oss mycket publik.
Mina herrar, då de lär sig från oss kanske vi ska lära oss av dem?
Hur då? Vi kan inte få kontakt.
De kommunicerar telepatiskt.
Sinsemellan, ja, men mr Spock, är inte vulcaner telepatiska?
Till en viss grad, med vår egen art och några andra,
men lactranernas intelligens är eoner större än min.
Hur mycket har du lärt dig?
Lika mycket som en moder lär sig från ett sexmånaders barn.
-Vad är deras intryck av oss? -Vi skrämmer de yngre.
Vissa, kvinnorna tror jag, tycker att vi är ganska fula.
Enterprise då, Jim? Scotty kan bli orolig.
Han kan stråla ner en beväpnad grupp.
Mina order var att inte skicka nån patrull.
Ett vist beslut, kapten.
Från vad jag förstår
är inte ens Enterprise nån match för deras kraftfält.
Vad sägs om att hitta på ett annat sätt?
-Får jag ge ett förslag, sir? -Varsågod.
Det är tydligt att de kan fånga specifika tankeöverföringar från oss
om de bryr sig om att försöka.
Jag föreslår att en av oss låtsas vara sjuk.
Resten av oss tänker starka tankar
om att en kommunikator behövs för tillfrisknandet.
Vi försöker, och låt oss vara nära kommunikatorn.
Jag låtsas jag är sjuk. Alla koncentrerar sig.
Det är en liten. Kan vara ett barn.
Så fort jag får tag i kommunikatorn kan jag få Scotty att stråla upp oss.
Redo, nu.
Kommunikatorn, koncentrera er på kommunikatorn.
Enterprise! Kapten Kirk här! Stråla upp oss!
Vad i hela kosmos...
Jag mottar ett intryck
om att de är oroliga för sitt barn, kapten.
Jag är orolig för Enterprise.
De verkar tro att ni fick barnet att försvinna.
De visste inte att vi var en dödlig art som var kapabel att skada en av dem.
Låt oss inte stå här. Vi gör nåt.
Det bästa vi kan göra är...
-Vad är det? -De är i mitt huvud.
Vad hände med barnet?
-Vad hände? -Kapten, stå emot.
Så hårt du kan.
De tänker för snabbt på ett komplicerat sätt.
Om han ger upp ett ögonblick, kan han förlora förståndet.
Utrym allihop!
Vad pågår?
Jag tror det är ofarligt men jag vet inte!
-Vad vill ni att vi ska göra? -Vad den än vill.
Tänk om du och jag skulle prata om det här.
Du kan väl prata? Du kan inte det.
Vad kan du då?
Åh, nej!
Du skickar ut oss i rymden om du...
-Jim, mår du bra? -Ja.
Jag tror det.
De har insett att de inte kan bryta ner ditt sinne via en person.
De samlar nu mental styrka från alla fem för att komma igenom.
Jag kan inte hålla emot så många.
Allihop, koncentrera er på kapten Kirk.
Skapa en tankeskärm.
Nej. Nej!
Låt mig vara! Snälla.
De förgör mig!
Sliter mitt sinne i...
Nu.
Jag mår...
Jag mår bra.
-Scotty. Vad gör du här? -Min unge vän tog hit mig.
-Fick du kontakt? -Det tog kontakt med mig.
Vad fick du veta?
Den är bara sex år gammal men har en IQ på över tusen.
Den gick igenom min hjärna, all kunskap i Enterprises datorer
och skickade ut oss i rymden.
Hur kom du då hit?
Den förstod att jag inte är ett husdjur
och att den ska föra skeppet tillbaka i omloppsbana.
Sen tog jag mig till transportern och återvände hit.
De försöker kontakta oss direkt. Jag kan förstå lite.
Det är svårt, de tänker så fort.
Men barnet har förstått och berättat för föräldrarna
om Federationen och dess raser.
-Så snabbt? -Vad vet de mer om oss?
Vi anses enkla,
men på väg att utvecklas till en högre art.
-Vulcaner med? -Ja. Vulcaner med.
Men den lille sa inte... eller tänkte inte det till mig.
-Sent utvecklat barn, men det växer. -Exakt, sir.
Det verkar som att de var där vi är
för tiotusentals århundraden sen.
Deras århundraden, inte våra.
-Kommer vi härifrån? -Det verkar så.
De tycker inte att vi hör hemma i deras zoo.
-Alla redo för transport? -Hej då, killen. Trevligt att träffas.
Kirk till Enterprise.
Förbered för att stråla upp två grupper, alla människor.
Kapten, vi är ett vetenskapligt kontaktteam
och vi har lärt oss nästan inget.
Vi har lärt oss att hålla tassarna borta.
Men det fanns så mycket mer.
Det blir fler chanser, mr Markel.
Jag fick just deras sista telepatiska meddelande.
Hur lyder det?
Vi är välkomna tillbaka om 20 eller 30 århundraden.
-Vår tid eller deras? -Deras.
Och det kommer ta tid att komma på hur lång tid det är.
Oavsett, mr Spock, lär det inte bli vårt problem.